Bună dimineața.
Reparații jucării.
Te-am prins în sfârșit !
Nu-i prima dată când mă furi, nu-i așa, micul meu hoț ?
- Repede, golește-ți buzunarele. - Mă doare.
Golește-ți buzunarele sau chem agentul de poliție. Fă cum îți spun !
Ce faci cu toate porcăriile astea ?
- Și celălalt. - Nu am nimic în el.
Unde-i agentul de poliție !
Fantome.
Tu ai făcut desenele astea ?
Ai făcut tu desenele astea ?
- De unde l-ai furat ? - Nu l-am furat.
Un hoț și un mincinos, pleacă de aici !
- Dă-mi carnețelul ! - Nu-i carnețelul tău. E al meu.
Fac ce vreau cu el. Poate că îl ard !
Nu !
Atunci spune-mi dacă tu ai făcut desenele !
Pleacă de aici, hoț mic !
De ce mai ești încă aici !
Pleacă !
Repede... calamitate, colaps... Dă-i drumul !
Scuzați-mă !
La o parte !
Dați-vă la o parte !
E în regulă.
Opriți copilul ăla ! Prindeți-l !
La o parte !
La naiba !
Opriți trenul !
Am nevoie de ajutor !
Opriți trenul !
Dumnezeule... Îmi pare atât de rău...
Știu că ești acolo.
Cum te numești, băiete ?
Hugo.
- Hugo Cabret. - Nu te apropia, Hugo Cabret.
Sau o să te duc la secția de poliție...
O să te închidă în celula lui mică și n-o să mai ieși niciodată.
N-o să mergi niciodată la școală,
n-o să te căsătorești nici n-o să ai copii care să ia lucruri care nu le aparțin.
Dă-mi carnețelul înapoi.
Mă duc acasă să-ți ard carnețelul.
- Nu poți să-mi arzi carnețelul ! - Cine mă va opri ?
Foarte greu. Chiar m-a supărat.
Te-a supărat ?
Haide.
Te rog.
- Cine ești tu ? - Bunicul tău mi-a furat carnețelul.
Trebuie să-l recuperez înainte să-l ardă.
Papa Georges, nu e bunicul meu...
- Și nu e hoț. - Tu ești hoțul.
Nu ești nimic altceva decât...
Un nemernic.
- Trebuie să pleci. - Nu fără carnețel.
De ce ai nevoie așa disperată de el ?
Nu pot să-ți spun.
E un secret.
- Da. - Bine, îmi plac secretele !
- Spune-mi acum. - Nu !
- Dacă nu-mi spui va trebui să pleci. - Nu fără carnețel !
Intru în belea.
Du-te acasă !
Bine...
O să mă asigur că nu arde carnețelul.
Pleacă acum.
- Ce este ? - Se numește robot.
Un... robot ?
Era abandonat în podul muzeului.
Ce face ?
E o figură complexă.
Ca o cutie muzicală.
E cel mai sofisticat din câte am văzut.
De departe.
Acesta...
Vezi asta... Cu asta poate să scrie.
Trebuie să fi fost făcut în Londra.
Mama era din...
Era din Coventry, dar s-a mutat la Londra.
Magicienii foloseau asemenea mașinării, când eram copil.
Unii mergeau, alții dansau, alții cântau, dar secretul...
A stat mereu în mecanismul de acționare.
Dă-te înapoi.
- Îl putem repara ? - Nu știu, Hugo.
E tare ruginit.
Și va fi foarte greu de găsit piese de schimb.
Firește că îl putem repara.
Suntem ceasornicari, nu-i așa ?
Dar numai după ce-mi termin treaba la magazin și la muzeu.
Înțelegi.
Perfect.
Vezi asta ?
O altă complicație.
Un alt mister.
Dar te face fericit.
Gaura cheii e în formă de inimă.
Din păcate nu avem cheia.
Am reparat...
Unchiule Claude ?
A fost un incendiu. Tatăl tău a murit.
Împachetează-ți lucrurile rapid, vii cu mine.
Repede !
Vei fi ucenicul meu și vei locui cu mine la gară.
Te voi învăța cum să întreții ceasurile.
Aceste camere au fost construite pentru cei de la gară, acum câțiva ani.
Dar lumea a uitat de ele.
Patul tău e în colț, acolo.
Treci la culcare, începem lucrul la cinci.
- Cum rămâne cu școală ? - Ai terminat cu școala !
Nu-i timp pentru asta, când ești între acele ziduri.
Hugo...
Fără mine, ai fi la orfelinat.
Timpul... timpul este...
60 de secunde într-un minut...
60 de minute într-o oră...
Timpul este totul... totul.
Timpuri grele...
Bine...
Încetează !
Nu, nu, nu !
Bună dimineața !
Bună dimineața, domnule...
Mă gândeam că ne vom vedea azi.
Vreau carnețelul.
De ce-l vrei cu atâta disperare ?
Mi-e de ajutor...
Ca să repar ceva.
Pleacă.
Te rog să pleci.
Stai !
- Îmi pare rău... - Am văzut.
Plângi ?
- Nu. - Mai stai.
Uite...
Nu-i nimic dacă plângi.
Sydney Carton, plânge... la fel și Heathcliff.
- În cărți... plâng tot timpul. - Mă descurc singur.
Vreau să vorbesc cu tine, e foarte important dar...
Nu aici. Suntem prea...
Expuși.
- Haide. - Unde mergem ?
În cel mai minunat loc de pe Pământ.
E Neverland și Oz și
Treasure Island, toate ambalate într-una singură.
Bună dimineața, domnule Labisse.
Isabelle...
Vi-l prezint pe dl Hugo Cabret.
Un foarte vechi și drag companion.
Domnule Cabret...
Bună...
Ei bine... mulțumesc pentru asta.
Cred că sunt pe jumătate îndrăgostită de David Copperfield.
Fotografie ?
Colțul din spate, raftul din stânga, sus.
Mulțumesc.
Ascultă, ce-i așa important ?
Papa Georges, mai are carnețelul.
Nu l-a ars, a fost doar o șmecherie.
- De ce ? - Nu știu.
Tot ce știu e că acel carnețel îl supără tare.
Iar el și Mama Jeanne a stat până târziu să vorbească despre el.
Înțelegi, cred că plângea.
De ce mă ajuți ?
Pentru că asta ar putea fi o aventură.
Și n-am mai avut una până acum.
În afara cărților, cel puțin.
Și cred... că ar putea fi tare...
Clandestină.
Bine...
Apropo, mă numesc Isabelle.
Vrei o carte ?
Dl Labisse mi le împrumută și...
- Sunt sigură că are una și pentru tine. - Nu.
Nu-ți plac cărțile ?
Nu, nu... Îmi plac.
Eu și cu tata obișnuiam să-l citim împreună pe Jules Verne.
Haide.
- Cum îmi recuperez carnețelul ? - Ei bine...
Cred că ar trebui să te porți frumos. Și nu-i spune că am discutat.
Te ajut dacă pot.
Fii ferm pe poziție.
Pleacă !
Repară-l !
Am spus să-l repari.
Știu că mi-ai furat piese din magazin...
Poate-ți sunt de folos astea pe care n-ai apucat încă să le furi.
Dă-mi carnețelul !
Să spunem că ai ceva talent.
Trebuie să dovedești că ești mai mult decât un hoț.
Îți vei putea câștiga carnețelul.
- Cum ? - Vino în fiecare zi la magazin
și voi decide cât să lucrezi pentru fiecare piesă furată.
Eu voi decide când
l-ai câștigat, asta dacă va fi vreodată.
- Deja am un job. - Să furi nu e un job, băiete.
Am un alt fel de job.
Dar o să vin când pot.
Începi de mâine. Pleacă.
Încep de acum !
Nu ăla, celălalt.
E cartea pe care ai ales-o ?
Unde... este ?
Mititelule...
Mie îmi suna a hoție.
Ai părinți ?
- Nu. - Excelent !
Ai fugit de la orfelinat, nu-i așa ?
Ce căutai în punga omului ?
Era a ta !
Era aia punga ta !
Da, Gustav la telefon.
Da, dle inspector. Încă un orfan.
Obrăznicie și furt de data asta.
Mâna lui a pătruns în pungă prin violare de proprietate,
cu intenția de a-i sustrage conținutul.
Obiectul francheții lui ?
Un produs de patiserie.
Taci !
Poți să nu te mai smiorcăi, derbedeule !
Ești plin de dispreț.
Nu, firește că nu vorbeam cu dumneavoastră.
Vorbeam cu suspectul, vă rog...
Nu, n-a fost un comentariu despre soția dvs.
E absurd ! N-am avut nicio intenție să fac asta.
Domnule, n-am fost conștient de asta.
Sunt sigur că se va întoarce.
Haide, ticălos mic.
Urcă sus, amice.
Hoțule !
Scuze pentru soția dvs.
Pot face ceva pentru ea ?
Ce ?
Urcă !
- Crezi că evadează ? - Ce ?
Uită-te la el, are 5 ani.
Sigur că este al dvs.
Al cui să fie, sigur e al dvs.
Ce legătură are soția dvs, cu asta ?
- S-a rătăcit ? - Nu, nu cred asta.
Atunci e suspect.
Poate o vezi. Te rog.
- O vreți înapoi ? - Da, mi-ar plăcea foarte mult.
Treizeci !
Robin Hood. Am văzut filmul ăsta.
Cu Douglas Fairbanks.
- L-ai văzut ? - N-am văzut niciodată un film.
- Ce ? - Nu-i groaznic ?
N-ai văzut niciodată un film, niciodată ?
Papa Georges, nu mă lasă.
E foarte strict în privința asta.
Îmi plac filmele. Tata mă ducea întotdeauna de ziua mea.
Hugo...
Tatăl tău e mort ?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Isabelle,
vrei să ai o aventură ?
Putem avea probleme !
Așa știi că e o aventură.
Cum ați ajuns voi doi aici !?
Să nu vă mai văd niciodată !
De ce nu te lasă Papa Georges, să mergi la film ?
Nu știu. Nu mi-a spus niciodată.
Pariez că părinții m-ar lăsa.
Ce s-a întâmplat cu ei ?
Au murit... când eram mică.
Dar... Papa Georges și Mama Jeanne sunt nașii mei,
așa că m-au luat ei.
Sunt drăguți în toate privințele, cu excepția filmelor.
Tata mă ducea mereu la film.
Mi-a spus despre cel pe care l-a văzut prima dată.
A mers într-o cameră întunecată,
și pe un ecran alb a văzut o rachetă zburând,
în ochiul omului de pe Lună.
- A intrat direct. - Serios ?
Mi-a spus că parcă-și vedea visele în mijlocul zilei.
Cinematograful era locul nostru special.
Unde puteam merge, să vedem ceva.
Nu ne lipsea mama atât de mult.
Te gândești mult la el, nu-i așa ?
Tot timpul.
Hugo...
Unde locuiești ?
Acolo !
Unchiul meu m-a învățat să mă ocup de ceasuri.
Așa că o fac în continuare.
Poate se va întoarce acasă într-o zi, dar mă îndoiesc.
Nu ți-e teamă că va afla cineva ?
Nu atâta vreme cât ceasurile merg și nu mă vede nimeni.
- Poartă-te natural. - Ce ?
Mergi mai departe. Comportă-te natural.
Cum mă comport acum ?
Voi doi, stați !
Veniți aici !
- Bună ziua, domnule. - Unde vă sunt părinții ?
Lucrez cu, Papa Georges. La buticul de jucării.
Cu siguranță m-ați mai văzut.
Și el e vărul meu de la țară, Hugo.
Trebuie... să-l iertați.
E cam...
Redus la minte.
E plecat tare...
Săracul.
Se pare că lui Maximillian, nu-i place de tine, mititelule.
E deranjat de fizionomia ta.
E supărat de figura ta.
De ce nu i-ar plăcea mutra ta ?
Ei bine, probabil că miroase de la pisica mea.
- Pisică ? - Da.
Christina Rossetti, e numele ei.
După numele poetei.
Ați vrea să vă recit ?
Inima mea e ca o pasăre cântând,
A care-i cuib e-ntr-o mlădița irigată.
Inima mea-i ca un măr,
A cărui crengi îs aplecate de-atâta rod.
Bine, bine... lasă.
Destulă poezie pentru azi.
Îmi place poezia, mă încântă.
Poemul lui, Chris... tina.
- Rossetti. - E una din preferatele mele.
Știu că se numește Rossetti.
Știu că Rossetti.
Îmi place poezia, doar că...
Nu la gară. Suntem aici,
ca să ne urcăm în tren și să plecăm.
Fiecare cu treaba lui.
- E clar ? - Da, dle.
Aveți grijă.
Dați-i drumul. Plecați !
Nu spune !
Dacă tot ți-am salvat viața,
ce-ar fi să-ți văd, Coverland ?
- Ce anume ? - Unde locuiești.
Între ziduri.
Trebuie să plec, acum. Am treabă.
Așteaptă !
Mi-ai văzut locuința, nu e timpul s-o văd și eu pe-a ta ?
În final, sunt singurul tău prieten.
- Nu ești singurul meu prieten. - Nu fi enigmatic, nu ți se potrivește.
- Unde te grăbești. - Trebuie să plec.
N-ar fi trebuit să vin la gară de la început.
Hugo !
- De unde ai lau asta ? - Nu-i treaba ta.
- Îmi trebuie asta. - Pentru ce ?
Îmi trebuie !
Nu, nu până nu-mi spui de ce.
Vino !
E fantastic !
Exact ca Jean Valjean.
E superlativ.
Ce-i asta ?
E un robot.
Tata îl repara, înainte să moară.
De ce s-ar potrivi cheia mea, la mașinăria tatălui tău ?
Pare trist.
Cred că așteaptă.
Ce anume ?
Să funcționeze din nou.
Să facă ceea ce-ar trebui să facă.
Ce s-a întâmplat cu dorința ta de-al termina.
Nu știu.
Ce se întâmplă ?
Știu că-i o prostie...
Dar cred că va fi un mesaj de la tata.
Sunt un idiot, care nu știe să-l repare !
- Hugo... - S-a stricat, mereu se strică !
Hugo...
Nu-i așa... îl poți repara.
Tu nu... tu nu înțelegi.
Am crezut...
Că dacă l-aș putea repara...
Nu aș mai fi atât de singur.
Hugo...
Hugo ! Uite, nu a terminat.
Nu a terminat !
Nu scrie...
Desenează !
Ăsta-i filmul pe care l-a văzut tata !
Georges Melies.
Georges Melies ?
Ăsta-i numele lui Papa Georges.
Ce caută în mașinăria tatălui tău ?
Semnătura lui Papa Georges ?
Nu știu.
Mulțumesc.
A fost un mesaj de la tata.
Și acum să vedem ce înseamnă.
Haide !
Isabelle !
Mama Jeanne, stai, vreau să vorbim.
El e Hugo Cabret.
Bună seara, doamnă.
Foarte bune maniere...
Pentru un hoț !
Nu sunt hoț.
- Ce se întâmplă, Isabelle ? - Ei bine...
Îmi pare tare rău pentru asta, dar
- Îți amintești acum câteva săptămâni... - Așteaptă !
Ce ?
Sărmanul copil.
Cine a desenat-o ? De unde ai luat asta ?
Mă veți face mincinos.
Nu, copile.
Am un robot.
Ai ?
Tata l-a găsit la muzeu.
Nimeni nu l-a vrut.
L-am reparat.
Nimeni n-ar fi reușit fără...
Cheia mea.
Ți-am dat-o cumva ție ?
- Nu, nu, Mama... - Ia asta !
Orice se va întâmpla, să nu-l vadă Papa Georges.
- Spune-ne te rog ce se întâmplă. - Afară !
Nu-i treaba voastră. Trebuie să uitați asta !
Tata și cu mine am muncit din greu să-l reparăm.
Asta-i tot ce mi-a rămas de la el.
Trebuie să-i știu semnificația.
Vă rog...
Cred că ești prea tânăr ca să înțelegi.
N-ar trebui să cunoști tristețea.
- E Papa Georges ! - Veniți aici.
Așteptați...
Păstrați liniștea. Vom găsi o cale să pleci acasă.
Să nu faceți nici cel mai mic zgomot !
Pare să fie așa...
Eram trist deja, când căutam după carnețel.
Mai caut o dată. Tu stai de pază.
Dă-i drumul !
Păstrați liniștea. Vom găsi o cale să pleci acasă.
Să nu faceți nici cel mai mic zgomot !
Pare să fie așa...
Eram trist deja, când căutam după carnețel.
Mai caut o dată. Tu stai de pază.
Dă-i drumul !
Nu-i așa ?
Privește.
Trebuie să investigăm.
Lasă-mă pe mine. Sunt mai înaltă.
Ciocăne în el.
Back from the Death...
Oprește-te ! Pentru că e munca ta.
Ce sunt eu ?
Să-mi lase munca pe mâna jucăriei alea mecanice.
Am avut încredere în tine...
Așa îmi mulțumești ?
Ești crud...
Crud...
Cred că ar trebui să pleci.
Bine.
Îți mulțumesc.
Pentru film.
A fost un dar.
Scuze, eu...
Cunoști acest volum ?
Tata și cu mine, îl citeam împreună.
Era destinat...
Nepotului meu.
Dar acum cred...
Că ți-e destinat ție,
dle Cabret.
- Se poate să nu-mi apară ? - E ceva temporar.
În curând.
Dragostea, e ca orice altceva.
Trebuie să se întâmple la momentul potrivit.
Dacă ai ști...
- Cum a fost... - Gustav.
Fii îndrăzneț... Salut-o !
Haide. Arată-mi cel mai bun zâmbet al tău.
Zâmbetul tău cel mai frumos.
E frumos.
Minunat.
Mademoiselle Lisette,
vă doresc o seară încântătoare.
Monsieur inspector...
Da...
Ai niște margarete, foarte frumoase acolo.
Mulțumesc.
Sunt de la Bordeaux.
Vin în fiecare seară, sunt foarte proaspete.
Bordeaux...
Splendid ținut.
Fără trecut...
Fără limitări...
Căruțe peste tot.
Un loc perfect...
Sunt...
sunt...
Sunt mirositoare ?
Sunt flori mirositoare ?
Da, puțin.
Te rog.
Am fost rănit în război, și nu s-a vindecat niciodată.
Bună seara, domnișoară.
Eu mi-am pierdut fratele.
Unde ?
La Verdun.
Bună seara, dle inspector.
Bună seara, dră Lisette.
Biblioteca Academiei de film.
Poftim ?
Biblioteca Academiei de film.
Vei găsit acolo tot ce vrei să știi despre filme.
La etajul al doilea,
al patrulea rând,
secțiunea trei...
Și... raftul de sus.
Inventarea...
Viselor.
De Rene Tabard.
Povestea primului film.
În 1895, unul din primele filme
s-a numit, "Un tren ajunge în gară."
Nu era nimic altceva decât un tren care ajungea în gară.
Când trenul s-a îndreptat în viteză spre ecran,
publicul a țipat.
Pentru că s-au speriat că vor fi călcați.
Nimeni nu mai văzuse așa ceva înainte.
Curând devenise ceva mai mult.
Și primii realizatori de filme au descoperit
că pot folosi acest mijloc
pentru a spune povești.
Călătorie pe Lună.
Producătorul Georges Melies,
a fost primul care și-a dat seama că...
Filmul are o putere...
De a capta visele.
Pionierul regizării filmelor,
a murit în timpul...
Marelui război.
A murit ?
Vă interesează asta ?
Da.
E permis...
Oare ?
E nașul meu.
Și e foarte în viață, mulțumesc foarte mult.
Dar asta, nu este posibil.
Vă asigur, domnule...
E adevărat.
De ce v-aș crede ?
Pentru că...
Pentru că e adevărat.
Chiar este în viață ?
Veniți cu mine.
Nașul tău, e pasiunea mea.
A fost un mare realizator de film.
Aici e la lucru în studio...
Și ăsta, este un afiș,
de la reprezentațiile sale.
Aici e marele ceas misterios din cristal,
numit așa de mentorul sau, Hubert Hudain.
Și ăsta...
E chiar unul din aparatele sale.
Era magician.
Da. A început pe scenă.
Cum a început să facă filme ?
Nu știe nimeni cu adevărat.
Uite cât e de fericit.
Profesore Tabard,
ai vrea... poate...
Să-l cunoști ?
Dar vezi tu... l-am cunoscut.
Fratele meu a lucrat ca dulgher de platou, mulți ani.
Într-o zi, m-a dus la studiouri.
A avut dreptate.
Era ceva ca în vise.
O întreagă clădire făcută din sticlă,
în realitate făcută ca să pătrundă lumina soarelui pentru filmare,
dar în ochii mei nu era altceva,
decât un castel fermecat.
Un palat făcut din sticlă.
- A fost un homar din adâncuri. - Un homar, bine.
Dacă te-ai întrebat vreodată de unde-ți vin visele,
uită-te împrejur.
De aici ar putea veni.
Doamnelor și domnilor, platoul e aranjat.
Toată lumea la locurile voastre.
Sirena e la locul ei. Motor.
Până la final, a făcut 500 de filme.
Era fenomenal de popular pe atunci.
Dar... de ce s-a oprit ?
Până azi, am crezut că a murit în război.
Că atât de mulți alții.
I-ai văzut toate filmele ?
Aș vrea să fi putut.
Dar timpul n-a fost bun cu filmele vechi.
Asta e singurul care știm că a supraviețuit.
Din câteva sute... unul singur.
Și cu toate astea...
Este o capodoperă.
Trebuie să prezentăm filmul lui Papa Georges.
Așa va vedea că n-a fost uitat.
N-ar trebui să vorbim cu Mama Jeanne ?
Nu. Cred că ar trebui să fie o surpriză.
Ca o călătorie pe Marte !
Trebuie să avem niște...
Panași.
Panaș...
Ce-i aia...
Monsieur Claude !
Ești acolo ?
Dle Claude, tu ești ?
Ai stat la lumina lumânărilor.
Cred că nu ți-a fost de ajuns o sticlă.
Ar trebui să muncești.
Château d'Aui...
Chica ? Ești beat ?
Fără zece.
E fără zece.
Bețiv nenorocit.
Putea trece un copil.
Domul Labisse mi-a dat aseară o carte.
Mereu face asta.
Trimite cărțile, ca să ajungă acasă.
Așa spune el.
Ăsta să fie...
Scopul.
Ce vrei să spui ?
Totul are un scop... chiar și mașinăriile.
Ceasurile arată timpul.
Trenuri sunt la locul lor.
Fac ceea ce sunt menite să facă.
Ca domnul Labisse.
Poate că de asta mașinile stricate, mă întristează așa de tare.
Nu pot face ceea ce trebuie să facă.
Poate că e la fel și la oameni.
Dacă îți pierzi scopul...
E ca și cum te-ai defecta.
Că Papa Georges.
Poate că-l putem repara.
Ăsta e scopul tău ?
Să repari lucruri ?
Nu știu.
Tata știu că o făcea.
Scopul meu care e oare ?
Nu știu.
Poate dacă mi-aș fi cunoscut părinții...
Aș fi știut.
Vino cu mine.
Hoinăream cu tata, înainte să moară.
Veneam des aici sus.
Ne imaginăm că întreaga lume era o mașinărie mare.
O mașinărie care nu vine cu piese de schimb.
Vine exact cu ce îi trebuie.
Deci credeam că întreaga lume era o mașinărie mare.
Nu puteam fi o piesă de schimb.
Trebuia să fiu aici cu un motiv.
Cred că și tu trebuie să fii aici pentru un motiv anume.
Vino înapoi.
O s-o aduc la butic, mâine seară la 7.
Să nu spui nimic.
Ești sigur ?
Nu chiar.
Dar cred... că nu e altă cale pentru a-l...
Repara ?
Cabret și fii. Ceasornicari.
Oprește trenul ! E un băiat pe șine !
Oprește trenul ! Haide !
Oprește !
Haide !
La o parte !
Claude Cabret 1925
'Neața.
E un angajat din echipa de întreținere, doamnă.
Și îi e rău ?
Decedat... Sunteți sigură ?
Nu, nu are rude.
Mulțumesc. Mă voi ocupa de lucrurile sale. Mulțumesc mult.
Dacă el e mort...
Atunci cine a întors ceasurile ?
- Bună seara. - Pe aici, domnule.
Deschid eu.
Ce surpriză !
Intrați, intrați.
Isabelle, ce înseamnă asta ?
Te rog, nu te supăra Mama.
Acest tânăr, nu e binevenit aici.
Am aflat că îl cunoaște pe Papa Georges.
Îmi cer scuze, doamnă. Am crezut că ne așteptați.
Am fost invitat, și am răspuns invitației.
Nu va permite asta.
Soțul meu doarme încă. Eu nici nu m-am culcat...
Nășico...
Nu vreau să vă deranjez doamna Melies,
dar dacă tot am ajuns aici...
Vă rog, lăsați-mă să vă exprim,
profundă gratitudine pe care i-o datorez soțului dvs.
Când eram copil,
i-am văzut toate filmele.
Ele m-au inspirat.
Soțul dvs e un artist foarte mare.
Sunt atât de încântată să-mi amintesc filmele soțului meu de la un asemenea fan.
Dar...
E atât de fragil acum,
încât nu trebuie să-și amintească trecutul.
Cred că am să plec, doamnă.
Și sper că mă veți ierta dacă spun...
Că sunteți la fel de drăguță acum, precum erați în filme.
Mama ?
- Ați jucat în filme ? - A apărut în aproape toate filmele lui.
Ai fost actriță !
Cu mult timp în urmă, copii.
Au fost vremuri când...
Eram o altă persoană.
Ați vrea să o întâlniți din nou ?
Avem un film.
Unul din filmele lui Georges ?
Imposibil, toate au dispărut.
Vi-l putem arăta ?
Te rog.
Da, te rog Mama, te rog !
Intrați în liniște.
Ai fost actriță.
- E imposibil să nu ne placă. - Nu era așa.
Starurile de cinema nu erau ca cele de azi.
Ne-am distrat.
Doamnă Melies ?
E color !
Bineînțeles. Am colorat filmul.
L-am colorat manual. Cadru cu cadru.
Mama, tu ești.
Da.
Frumos !
Erai frumoasă.
Încă este.
Aș recunoaște dintr-o mie sunetul,
unui proiector de film.
Georges...
Ai încercat atât de mult să uiți trecutul.
Și nu ți-a adus decât nefericire.
Poate că e timpul să încerci să ți-l amintești.
Vreți să știți ?
Da.
Ca și ție,
mi-a plăcut să repar lucruri.
Am început ca magician.
Mama Jeanne, era asistentul meu.
Aveam mare succes și nu s-ar spune că duceam lipsă de investitori.
Meșteream tot timpul la mașinării.
Aveam propriul atelier la teatru, unde puteam inventa noi iluzii.
Într-o zi, am construit chiar un robot funcțional.
Era o micuță comoară,
cu inima și sufletul meu, în el.
Apoi, într-o noapte, Mama Jeanne și cu mine am fost la un circ.
Mergeam prin mulțime, când am observat ceva.
Ceva ciudat.
Ceva fantastic.
CINEMATOGRAF.
Frații Lumiere, inventaseră minunea.
M-am îndrăgostit de acea invenție. Cum să nu fiu parte din ea ?
Era ca un... ca un fel de magie nouă.
Le-am cerut fraților Lumiere să-mi vândă un aparat.
Dar, au refuzat.
Erau convinși că filmul era doar...
O afacere pe termen scurt.
Așa vedeau ei.
În cele din urmă, mi-am făcut propriul aparat de filmat.
Folosind piese luate de la robotul tău.
Trebuia să fac parte din această nouă minune.
Am riscat totul.
Am vândut teatrul... și tot ce aveam.
Ca să ne putem face propriul studio de film.
Și așa a început marea aventură.
Am scris, proiectat,
regizat și jucat, în sute de filme.
Sunt gata.
Opriți, opriți, opriți.
Rezolv imediat, dați-mi două minute.
Manny, vreau să vorbim.
- Manny ! - Da, domnule.
Trage-l în sus și-n jos.
Doamnelor și domnilor, luați-vă locurile.
Luați-vă locurile.
Motor !
Excelent, excelent, mișcă-te Mark.
Intră în cameră, în cameră.
Haide, băieți, atacați.
Înțepați-l, înțepați-l... și omorâți-l.
Bine băieți, fiți gata de atac.
Trei, doi, unu, stați !
Grozav, plecați. Voi stați nemișcați.
Stați nemișcați cu toții, așteptați explozia.
Trei, doi unu... Motor !
Trucurile magice și iluziile, au devenit specialitatea mea.
Lumea... imaginației.
Frumoasa mea soție, era muza mea,
vedeta mea...
Și nu puteam fi mai fericiți.
Motor !
Credeam că nu se va sfârși niciodată.
Ce ziceți de asta ?
Apoi a început războiul.
Și tinerețea și speranța, au luat sfârșit.
Mulțimea nu mai avea timp pentru...
Trucuri magice și spectacole de film.
Soldații care s-au întors văzuseră
atât de multă realitate,
încât erau plictisiți de filmele mele.
Gusturile s-au schimbat.
Dar eu nu m-am schimbat odată cu ele.
Nu-mi mai voiau filmele.
N-am mai putut plăti actorii,
sau să-mi mai finanțez afacerea.
Așa că palatul meu fermecat, a ajuns o ruină.
Am pierdut totul.
Într-o noapte, cuprins de disperare,
am ars toate decorurile și costumele mele.
Am fost nevoit să-mi vând filmele unei companii care le-a transformat în chimicale.
Aceste chimicale erau folosite la fabricarea tocurilor de pantofi.
Cu puținii bani pe care îi aveam din vânzarea filmelor,
am cumpărat un stând cu jucării...
Și ăsta e tot ce mi-a rămas.
Singurul lucru pe care n-am putut să-l distrug a fost scumpul meu robot.
Așa că l-am dat muzeului, sperând că-și va găsi o casă.
Dar ei nu l-au expus. Apoi muzeul a ars.
Așa că, tot ce aveam nevoie,
nu era decât cenușă și fâșii de celuloid topite.
Viața mi-a dat o lecție,
pe care nu credeam c-o s-o primesc.
Finaluri fericite sunt doar în filme.
Mă întorc imediat.
Încetează ! Nu-mi face asta.
Ce-a adus ?
Dumnezeule !
Bună seara !
Îmi permiteți să vă întăresc neliniștea ?
- Ce este ? - Îl știți pe domnul Claude ?
A fost găsit mort !
- Nu ! - Domnul Claude ?
În consecință, nu se va mai putea ocupa de ceasuri.
Ce minunat. Uită-te !
- Bună. - Bună.
Domnul Claude, e mort.
Cum ? De ce ?
Ce i s-a întâmplat ?
I-au găsit cadavrul în Sena.
Se pare că e acolo de câteva luni.
Da, era un bețiv.
N-aș spune asta.
Da ! Era un bețiv !
Dispăreți !
- Se pare c-a băut apa din Sena. - Vă rog...
Plecați !
Oprește-te !
- Credeai că mă păcălești. - Dă-mi drumul !
Vă rog, ajutați-mă !
Ajutor !
- Vă rog... - Nu !
E sub jurisdicția mea.
- Încetează ! - Ce-a făcut copilul ?
Trebuie să știu !
- Nu pleci până nu-ți anunț părinții. - Nu am.
Atunci direct la orfelinat cu tine !
Vei învăța câte ceva acolo.
Cum să te speli, cum să urmezi ordinele,
cum să te îngrijești, cum să supraviețuiești fără familie.
Pentru că nu ai nevoie de una. N-ai nevoie de familie.
Vă rog la sediul central.
Da... Încă un orfan.
O săptămână încărcată.
Violare de domiciliu, furt...
Găinării, mizerii...
Hoinăreală... e irelevant.
Vă rog să veniți să-l ridicați.
Într-o oră, nu ?
Când revine ?
Cred că-i al dumneavoastră, excelent.
Ați crezut că veți afla în câteva luni.
Poftim ? Nu bat pasul pe loc.
Încercăm. Nu intenționez s-o iau în față.
Sunteți sigur ?
Mă simt flatat.
Nu știu exact când o să ne întâlnim.
Maximillian !
Îmi pare rău !
La o parte !
Maximillian, găsește-l !
Maximillian !
N-ai unde să te ascunzi acolo, băiete !
Șapte, opt, nouă...
Maximillian, pe dincolo, ridică-te !
Hei ! Dă-te din cale !
Vino cu mine !
Dă-mi drumul !
E un băiat pe șine ! Oprește trenul !
Înapoi...
Nimeni nu-i rănit. Înapoi !
La ce te gândeai ? Ești rănit ?
Sus !
Merg la orfelinat cu tine.
Nu, nu-i locul meu acolo.
Unde e locul tău, trebuie să fie undeva.
Ascultă-mă. Te rog, ascultă-mă !
Nu înțelegi. Trebuie să-mi dai drumul !
Eu... nu înțeleg.
De ce a murit tata.
De ce sunt singur ?
E singura mea șansă.
Să muncesc !
Tu ar trebui să înțelegi.
Eu înțeleg !
Domnule...
Băiatul îmi aparține.
Îmi pare rău.
- E stricat. - Nu !
Nu este !
A mers perfect !
Onorată audiență, sunt mândru...
Să vă urez bun-venit,
la celebrarea vieții și muncii,
lui Georges Melies !
Ani de zile s-a crezut că,
majoritatea filmelor lui s-au pierdut, chiar și
domnul Melies însuși credea.
Am început căutările,
ne-am uitat prin arhive, colecții particulare,
subsoluri și catacombe.
Munca noastră a fost recompensată cu toate negativele,
cutii cu manuscrise și lăzi
pline cu filme ceea ce ne-a făcut să afirmăm,
că știm acum 80 de filme ale lui Georges Melies.
În această seară, creatorul
și cel mai nou membru al Academiei de film,
e aici ca să le împartă cu dumneavoastră.
Doamnelor și domnilor...
Stau în fața dvs în seara asta,
datorită unui tânăr foarte curajos...
Și a lui,
mașinărie stricată...
Contrar tuturor așteptărilor, a reparat-o.
A fost cel mai bun truc magic,
pe care l-am văzut vreodată.
Și acum... prieteni...
Mă adresez tuturor în seara asta,
cei mai tari vrăjitori,
sirene,
călători, aventurieri...
Magicieni.
Veniți și visați,
cu mine...
Și studierea istoriei filmului trebuie să înceapă cu acest...
Și studierea istoriei filmului trebuie să înceapă cu pictograful...
- Nu uita să zâmbești, dragule. - Care zâmbet, stăpânesc la perfecție trei.
Nu-ți face griji. Acum sunt un bărbat complet funcțional.
A fost odată ca niciodată,
un băiețel, pe nume Hugo Cabret.
Locuia într-o gară.
De ce locuia într-o gară ?
Ați putea să vă întrebați.
Despre asta e vorba în cartea asta.
Despre cum acest tânăr singuratic,
a căutat cu atâta înverșunare mesajul secret de la tatăl lui.
Și cum acel mesaj, e calea lui...
Drumul spre casă.